הרב אהרן ליכטנשטיין שליט"א
פרשת תרומה
בלבבי משכן אבנה*
בפרשת השבוע מצווה הקב"ה "ועשו לי מקדש ושכנתי בתוכם". ישנה מחלוקת ראשונים מפורסמת לשם מה יש צורך במשכן: הרמב"ם סובר שהמשכן הוא מקום מיוחד לעבודת הקב"ה משום ששם ישנה אליו קירבה אופטימלית, ואילו הרמב"ן סובר שהמשכן נועד לשחזר את מעמד הר סיני וקבלת התורה, הן מצד התגלות ה' בענן על גביו והן מצד נתינת המצוות למשה בתוכו. לפי שיטת הרמב"ן, יש לבדוק אילו מהמאפיינים שנתנו למעמד הר סיני את אופיו המיוחד והייחודי היו קיימים במשכן ובמקדש, ובכך לבדוק במה המשכן מתאר חזרה לאותה החוויה למרגלות הר סיני.
כשאנו בוחנים את מעמד הר סיני החוויה המשמעותית ביותר שאירעה בו היא הגעתה של כנסת ישראל, בשעתה היפה ביותר, לקרבת ה' הגדולה ביותר האפשרית. קירבה זו התאפיינה בשתי מגמות שבמבט ראשון סותרות זו את זו, אולם למעשה הן משלימות ומוסיפות אחת לחברתה. המדרש מספר שבכל דיבור ודיבור שיצא מפי הגבורה ניטלה נשמתן של ישראל, והוחזרה להם שוב לשם שמיעת הדיברה הבאה. ברור שיציאת נשמה זו אינה התופעה הרגילה של התעלפות - מדובר ברצון חזק כ"כ להתדבקות בקב"ה, שגרם לכל אחד מישראל להתעלות גדולה עד כדי כך שהנשמה כבר לא הייתה יכולה להתקיים בתוך הגוף ויצאה ממנו; "נפשי יצאה בדברו". מצד שני, הגמרא ממשיכה ואומרת שכל דיבור ודיבור נעו ישראל 2000 אמה אחרונית. בד"כ מרחק זה מתאר את גבולותיה של הרשות משום שזה היה גודלו של מחנה ישראל במדבר, ולכן כשאנו קוראים מדרש זה אנו נפעמים: ברגע הגדול ביותר של כנסת ישראל, בשעת מתן תורה ע"י הקב"ה בכבודו ובעצמו, עם ישראל בורח למקום המרוחק ביותר האפשרי, לסוף המחנה? אלא, שכאשר אנו בוחנים תופעה יש להבין שכאן טמון דווקא הביטוי לגדולתה של כנסת ישראל: אותה תחושה שמצד אחד גרמה לכנסת ישראל להתקרב אל הקב"ה ולהדבק בו, רצון שבמצבו העילאי גרם ליציאת הנשמה מרוב תשוקה ואהבה, לוותה מצד שני בתחושה שלמראית עין נראית הפוכה, יראה מפני כבוד ה' וגודלו, שהובילה ליראה וריחוק. שתי תחושות אלו, האהבה מחד והיראה מאידך, הן המאפיינות כל אדם במהלך התקרבותו של הקב"ה, וכשתחושות אלו מתרחשות בו זמנית הן מאפיינות בצורה הטובה ביותר את המעמד שבו האדם, הסופי והכלה, נפגש עם הקב"ה, האין-סופי ה"ממלא כל עלמין".
תחושה זו, שכה אפיינה את מעמד הר סיני, התקיימה, אם כי בזעיר אנפין, במקדש ובמשכן, שאמורים לשחזר את חווית קבלת התורה. הגמרא מתארת את צורתו של ארון הקודש ואומרת שבשעה שהכהן הגדול היה נכנס למקום זה בעיצומו של יום הכיפורים, נראו לו שני המוטות, שבלטו מאחורי הכפורת שכיסתה אותם, "כשני דדי אשה". תיאור זה, המפעים בעוצמתו, מתאר שבשעה שהכהן הגדול, בשעת המפגש האינטימי ביותר האפשרי עם הקב"ה, הרגיש קירבה כזו שבשביל לתארה יש להשתמש בדימויים מקבילים מעולם האהבה של גבר לאשתו. לעומת זאת, הגמרא דורשת מהפסוק "בבית אלוקים נהלך ברגש" שבשעת כניסתו של הכהן הגדול לקודש הקודשים הוא התהלך ברעד, בחשש ובמורא. תחושות אלו, על אף שהן הפוכות, מבטאות את תחושותיו של האדם כאשר הוא מתקרב לה', ובכך, כפי שאמרנו, מחזירות את חווית מעמד הר סיני, ובכך המשכן משחזר מעמד זה באופן קבוע.
כפי שאנו יודעים המשכן לא היה קיים רק במסעות ישראל במדבר או במקדש בירושלים, אלא במובן מסוים הוא אמור להימצא בתוך כל אחד מאתנו - "בלבבי משכן אבנה". כל אחד מאתנו אמור לנסות במהלך עבודתו הפנימית להתקרב ולהידבק בבורא, וניסיון זה מתבטא אצל כל אחד בשתי התחושות שתיארנו: היראה מחד והאהבה מאידך. כל אחד מאתנו צריך לנסות ולשחזר את מעמד הר סיני בתוך תוכו ולנסות לשמוע את קול ה', למרות שאנו יודעים שאין אנו יכולים לעשות זאת ובסופו של דבר נאלץ להתרחק ולהסתתר מכבודו של הקב"ה. "ועשו לי מקדש ושכנתי בתוכם" - בתוך כל אחד ואחד מהם.

*	***************************************************************	*	
* * * * * * * * * *	כל הזכויות שמורות לישיבת הר עציון, תשס"ו

*******************************************************

בית המדרש הוירטואלי שליד ישיבת הר עציון
האתר בעברית:	http://www.etzion.org.il/vbm
האתר באנגלית:	http://www.vbm-torah.org

משרדי בית המדרש הוירטואלי: 02-9931456 שלוחה 5 
דואל: office@etzion.org.il	* * * * * * * * * * 	
*	***************************************************************	*