ישיבת הר עציון בית מדרש האלקטרוני (ב.מ.א.)
************************************
שיעורים בהלכה
************

ברכה ראשונה על אורז

הרב דניאל וולף

מקור הדין מופיע בגמרא בברכות לז.:

	"הכוסס את האורז מברך עליו בורא פרי האדמה טחנו ואפאו ובשלו אע"פ שהפרוסות 	קיימות בתחלה מברך עליו בורא מיני מזונות".

	מספר בעיות מתעוררות, בבואנו לקבוע את ברכת האורז:

א.  זיהויו של האורז שלנו עם האורז של התלמוד: בנושא זה התפתחה מחלוקת ראשונים (עי' תוס' שם ד"ה "רש"י").  לדעת רש"י, האורז המוזכר בתלמוד הינו "מיל" של ימינו ("מילט" בלעז) ואילו לפי תוס' האורז הינו "ריזו".

	ניתן, לכאורה, לזהות את האורז של התלמוד עם האורז שלנו מכמה סיבות:

1.  רוב הראשונים הסכימו לכך, וכך הכריעו גדולי הפוסקים. עי' במשנ"ב סי' ר"ח ס"ק כה, וכן בערוך השלחן ס"ק כב.
2.  מקורה של המילה "אורז" במלה יוונית המזוהה עם האורז שלנו.  זהו גם מקור המילה האנגלית רייס.
3.  הרא"ש וראשונים רבים אחרים הסבירו, שהברכה על אורז היא "בורא מיני מזונות", למרות שאינו מה' מיני דגן, כיון שהוא נקרא מזון, בשל תכונתו שהוא משביע וסועד את הלב. (ס"ח שם). בין כל הדגנים המוכרים לנו, האורז נחשב לחשוב ביותר מבחינה תזונתית ומשום כך טבעי שייקרא מזון. (1)

	לאור כל זאת נראה לי, שניתן לסמוך על הקביעה שהאורז שלנו זהה לאורז התלמודי.

ב.  הבעיה השניה הקיימת בקביעת ברכת האורז היא ההגדרה והחילוק שבין כוסס,  שברכתו "בורא פרי האדמה", לבין טחנו, אפאו ובשלו, שברכתו "בורא מיני מזונות".  הרמב"ם (פ"ג מהל' ברכות הל' י') כותב, שאורז שבשלו או שעשה ממנו פת, מברך עליו בתחילה "בורא מיני מזונות" ובסוף "בורא נפשות".

	משמע, שאורז שבישלו ברכתו "בורא מיני מזונות".  אך לאור זה עולה השאלה מה ההבדל בין אורז לחטה, שהרי הרמב"ם בהלכה ב' כותב: "אכל דגן שלוק כמו שהוא מברך לפניו בורא פרי האדמה".  קשה להניח שעל אורז מבושל מברכים "בורא מיני מזונות", ואילו חטה מבושלת ברכתה "בורא פה"א".

	ה"בית יוסף" (סי' ר"ח ד"ה "ומ"מ") הציע בשיטת רבינו יונה, שאולי אורז, דרכו להיאכל כשהוא שלם ומבושל, ולפיכך ברכתו בורא מיני מזונות, משא"כ חטה שאין דרכה בכך. מדברי ה"בית יוסף" לא ברור אם הוא מעדיף תירוץ זה או את פתרון הרא"ש שנדון בו כעת.

	הרא"ש בסי' מ' (ומובא בב"י שם) כתב:

	"הלכך על אורז אם אפאו ועשה ממנו פת או שבשלו ועשאו כעין דייסא מברכין עליו 	תחילה בורא מיני מזונות".

	משמע מדברי הרא"ש, שדוקא אם עשאו פת או דייסא ברכתו "בורא מיני מזונות", אבל אם רק בישלו והוא נשאר בצורת גרעינים שלמים ברכתו "בורא פרי האדמה".  ה"בית יוסף" אינו מגיע למסקנה ברורה, ומסתפק אם לדעת רבינו יונה צריכים נתמעך או נתמעך לגמרי כדי לברך "בורא מיני מזונות".  מעניין לציין שה"בית יוסף" אינו מביא את פשטות לשון הרמב"ם כצד במחלוקת.  נקודה זאת חשובה, בשל הפסק שכתב בשו"ע - לשון הרמב"ם מלה במלה, וממילא הבנתו ברמב"ם היא פסקו בענין אורז מבושל.

	כף החיים מבין בשו"ע, שאפילו מבושל שלא נתמעך ברכתו "בורא מיני מזונות".  כך משמע בפשטות אף מדברי הרמב"ם, אולם, כיון שה""בית יוסף"" דן בשאלה זאת ולא הביא את דברי הרמב"ם כצד במחלוקת, נראה שלא ראה בלשון הרמב"ם הוכחה לאחד מהצדדים   הרמ"א מוסיף או מפרש עד שנתמעך (בשם הרא"ש והר"י). הרמ"א הבין, כנראה, את מסקנת ה"בית יוסף", שאפילו רבינו יונה דורש נתמעך קצת אבל לא נתמעך לגמרי.

	לאור מה שראינו, לפי הרמ"א נראה לברך על אורז מבושל בורא פרי האדמה.  להולכים בשיטת מרן ה"בית יוסף" עולה שאלה מעניינת: האם נקבל את דבריו ב"בית יוסף" ונקביל אליהם את דבריו שבשלחן ערוך, מתוך הבנה שאין הוא רואה את הרמב"ם כצד במחלוקת בין הרא"ש לרבינו יונה, או נסמוך על פשט המילים של הרמב"ם והשו"ע מהן משמע, שאורז מבושל ברכתו "בורא מיני מזונות" אפילו בלי נתמעך, כדברי כף החיים.

	החפץ חיים, הן במשנה ברורה (סי' ר"ח ס"ק כ"ו) והן בביאור הלכה (שם ד"ה "עד שנתמעך") העדיף את שיטת הרא"ש והרמ"א, שצריכים נתמעך על מנת לברך "בורא מיני מזונות", ובישול לבד אינו מספיק.  מעניין שהוא אינו מביא את הרמב"ם או את המחבר כצד במחלוקת (שלא כדברי כף החיים), וממילא גם לתופסים את דברי השו"ע כעיקר, אורז מבושל שלא נתמעך ברכתו בורא פרי האדמה.  אלא שכאן עלינו להתחשב בטענתו של הפרי מגדים, שאם נקלף האורז אינו נחשב לשלם וברכתו "בורא מיני מזונות", כמו נתמעך לגמרי.  המשנה ברורה נוטה לדחות את דברי הפרי מגדים, אך למרות זאת כתב שמי שסומך עליו לא הפסיד.

	שיטתו נראית לי תמוהה מכמה סיבות: אם נקבל את הפמ"ג חוזרת שאלתנו המקורית: הייתכן שעל אורז מקולף ומבושל מברכים "בורא מ"מ", כשחטה באותו מצב ברכתה "בורא פרי האדמה"?

	הרמב"ם (שם הל' א, ב) כתב בפירוש שברכתו של דגן שלוק היא - "בורא פה"א", והוא עצמו מגדיר דגן אחרי קילוף.  גם הרא"ש עצמו דיבר על טחנו ועשאו כעין דייסא, כשבפשטות מדובר בגרעינים שלמים, נפרדים, אך מקולפים!! יתירה מזאת, כל שאר הראשונים והאחרונים דיברו אף הם בלשון נתמעך ולא הגדירו את הבעיה בשלמות הגרעינים. ערוך השולחן (שם ס"ק כ"ב) חולק אף הוא על המשנה ברורה, וכותב, שגם אורז מבושל נחשב לנתמעך.  הוא מוסיף שם שכן המנהג. לגבי המנהג, צודק ערוך השלחן אך קשה לאמץ קביעתו שמבושל שוה לנתמעך.

	למסקנה, נראה לעניות דעתי: להולכים בשיטת מרן ה"בית יוסף", עדיף לברך "בורא מיני מזונות" על אורז מבושל שלא נתמעך, כדברי כף החיים.  זאת, למרות שהמשנה ברורה לא רואה מחלוקת בין המחבר לרמ"א.  פשוט, שהסומך על דברי המשנ"ב לא הפסיד, ועם כל זאת מנהג העולם ככף החיים.  לשיטת הרמ"א, הברכה המדויקת יותר היא "בורא פרי האדמה" (אף שלא נתמעך)  המברך "בורא מיני מזונות" (נראה לי שכך נוהגים רוב האנשים), יש לו על מי שיסמוך, שכן כתבו הפמ"ג וערוך השלחן. אולם, לי נראה לפסוק כחפץ חיים.  אמנם שיטתו מנוגדת למנהג העולם, אולם סברתו יותר מוכרחת, וכיום הוא פוסק מקובל יותר.

הערות:

(1)  ע' גם בספרו של פרופסור פליקס "מראות המשנה" שמגיע לאותה מסקנה.

****************************
כדי להרשם יש לשלוח בקשה לכתובת
                                                        MAJORDOMO@ETZION.ORG.IL 
עם התוכן:
                                                         GET YHE-TEST H-SUBSCRIBE .

קיימת גם מערכת שיעורים באנגלית.  כדי לקבל רשימת השיעורים, יש לשלוח בקשה לכתובת:
  LISTPROC@JER1.CO.IL
 עם התוכן:
                                                         INFO YHE-ABOUT .

בשאלות אפשר לפנות למשרד הישיבה 02-9931-456 ולבקש את משרד האינטרנט, או לכתוב לכתובת YHE@JER1.CO.IL 
*******************************
כל הזכויות שמורות  1996  ישיבת הר עציון